Tänään osasin muodostaa lauseen japaniksi!! Menee jotenkin näin: hitori de aruite eki de kimashita, eli tulin yksin asemalta kävellen. Wow... hitori de = yksin / aruite = yksin / eki de / asemalta / kimashita = tulin.
Kuuntelimme päivämääriä cd:ltä ja yritimme epätoivoisesti kirjoittaa ylös kuulemaamme. Olimme kaikki yhtä mieltä, että ei toivoakaan. Kaikki sanat olivat yhtä pötköä, nichi-nichi-nichi-nichi... ei mitään tolkkua. Epätoivoista puuhaa. Ehkä menemme Japaniin vasta vuonna 2011. :-(
Olin tämän päivän (ja huomisen) koulutuksessa. Opin uusia asioita käyttämästäni ohjelmistosta, ja olin vain "wauuu", tahtoo heti käyttää noita juttuja työssä.
Pomokin oli maanantaina ihan "jes", vaikka hiljaista oli kuin huopatossutehtaalla ja konekorjaaja oli fiksaamassa rikkimennyttä masiinaa (tietää rahanmenoa firmalle). Sain kolleegan kanssa ihan rauhassa mennä kurssille, eikä meidän takia työt laahaa jäljessä.
Kun lähdin kurssilta juoksemaan junalle (aikaa 5 min.) eräs nainen huuteli perään jotain "et ehdi, jos yrität...", en jäänyt kuuntelemaan, vaan pistin enemmän vauhtia. Ajattelin vain, että varmasti ehdin, kun oikein juoksen. Juoksin sitten koko matkan (netti sanoi: 10 min. kävellen),
ja kerkesin siihen junaan (keuhkoihin sattui, verenmaku suussa). Sain muutkin ihmiset juoksemaan junaa kiinni.
No, ihan turhaan juoksin, koska jouduin seuraavassa paikassa odottamaan toista junaa 20 minuuttia. Olisin ehtinyt myöhäisemmälläkin junalla.
Pakkasessa juokseminen ei minulle sovi, koska odotellessa seuraavaa junaa yskin ja yskin keuhkojani pihalle ainakin sen 20 minuuttia. Halusin vain japanintunnille, josta tulin myöhästymään 30 minuuttia. Sellainen päivä tänään.